Okej Välkommen
Hej
Tack för att du tog dej tid Vi uppskattar det
Kan du redogöra för mej händelsen då du blev sårad
Ja, jag stod...
på toppen av en kulle vid förbandsplatsen...
när en ensam granat slog ned
Den hamnade inte längre än 3 m från mej...
för de enda jag kommer ihåg, är en fruktansvärd tryckvåg och ett eldsken
Och i nästa sekund, låg jag på marken i snön...
och försökte ta mej upp
När jag försökte ta mej upp...
Det enda jag kunde se, var de brutna ändarna av mina ben
Jag trodde benen var borta. Jag var...
För det var allt jag... Bägge benpiporna var splittrade
De hängde ned så här... medan jag låg på ryggen, och försökte lyfta benen
Och jag tänkte: "Jag dör" "Jag kommer att dö"
Och jag sa...
jag bad om syndernas förlåtelse, för att jag är katolik
Och det nästa jag tänkte på var min mor
Jag tänkte... "Vad ska hon ta sig till"
För jag var ensamt barn
www.divxSweden.net - Nyaste undertexterna på nätet Översatt av: iron9
-1942 upprättade USA ett frivilligt- -regemente fallskärmssoldater-
-som skulle hoppa- -bakom fiendens linjer-
-I denna enhet- -fanns ett kompani män -
-som kom att befinna sig- -i blickpunkten i krigets Europa-
-De hoppade ned i fallskärm- -över Normandie på Dagen-D-
-kämpade för att- -befria Holland-
-höll fronten vid- -slaget vid Bulge-
-och erövrade Hitlers Örnnäste-
-Detta kompani åsamkades ett- -av krigets högsta förlustsiffror-
-Detta var männen i- -EASY COMPANY-
-506:e Fallskärms Infanteriregimentet- -101:a Flygburna Divisionen-
-Detta är deras berättelse-
-"Vi Står Enade Tillsammans"-
-Männen i Easy Company-
Jag heter C. Carwood Lipton
Jag är född i Huntington, West Virginia, och växte upp i Huntington
Frederick T. Heyliger. Concord, Massachusetts är min hemstad
Jag föddes i en stad som heter Inchelium, Washington
Ett indianreservat i norra delarna av staten Washington
Jag heter J.B. Stokes. Jag är föddes nära Bonham i Texas...
i en förort som kallas Leonard
Född och uppväxt i Columbus, Ohio...
min far jobbade åt järnvägen och min mamma var hemmafru
Jag kallades för Babe. Och min mor...
hade lite irländskt påbrå. Rödhårig, eldfängd...
En underbar kvinna
Född och uppväxt i södra Philadelfia, när tiderna var svåra
Mamma hade 10 barn, så man var tvungen att arbeta för att överleva
Det var de det handlade om... överlevnad på Philadelfias gator
Det var en kamp, för vi växte upp under depressionen.
Ibland bodde vi på en farm och hade...
gris och höns och en köksträdgård
Jag träffade folk som verkligen var hungriga och led svårt
Min far lyckades hitta arbete, och vi var aldrig hungriga
Vi bodde på en farm vid den tiden. Alla var fattiga. Det var depression
När jag var 10 år, fick jag hand om en tidningsutdelning
Jag tjänade ungefär $5 i månaden. Det var åtminstone något
Det finns en arbetsetik, som holländarna i det här området av Pennsylvania, är mycket stolta över
Jag var äldst, så jag utvecklades väl på egen hand i ett tidigt stadium
Jag gifte mej när jag var 19 år, 1941
Den 7 dec 1941...
var vi i en affär, när en kille säjer...
"USA är i krig med Japan"
Och det blev dödstyst
Jag sa: "Vi tar värvning" .Han sa: "Jag vill fan inte gå in i armén"
Jag sa: "Du blir tvungen förr eller senare"
Det var något fel med dej, om du inte tog värvning vid den tiden
Det var något man måste göra
Jag visste att jag inte skulle hamna i infanteriet. Jag skulle hamna i någon...
elitstyrka, eller skulle jag inte hamna i armén
LIFE hade haft en artikel om fallskärmssoldater...
någon gång tidigt 1942
Som handlade om träningen de fick...
och de höga fysiska kraven. Så jag blev intresserad...
att få veta om jag kunde bli fallskärmssoldat
Ingen tvingade dej att göra detta, det var frivilligt
Och det fanns en uppfattning...
om man ville göra något, så ville man tillhöra eliten
När man väl kom in, var man stolt
Vi var stolta över våra kängor, vi var stolta över våra axelemblem
Och vi var stolta över att vara fallskärmssoldater
Och vi var stolta över att tillhöra gänget
Man kände dessa människor, som man tjänstgjorde med...
Man kände dessa bättre än någon annan i hela livet
Man kände till deras allra innersta
Och det börjar när träningen startar, och utvecklas allt efter
Varje man var som en tungvikts mästare i boxning Av 100 st, klarade sig bara 10
Jag trodde jag skulle dö Det fanns inga gränser
Du var tvungen att stå ut och vara stark Vi marscherade 75 km på tre dar
Träningen jag fick och männen jag tränade med...
gav mej självförtroendet att gå ut i strid
-Easy Company sattes upp i juli 1942- -vid Camp Toccoa, Georgia-
De flesta av oss var bara småpojkar när vi kom in
Mycket av träningen handlade om att bygga upp dej fysiskt och mentalt
Vissa gick ned upp till 18 kg
Jag hade inget att gå ned. Jag vägde omkring 60 kg
Om jag gått ned 18 kg, hade jag inte kunnat vara kvar
Ni förstår, de gallrade bort så många
De kom ena dan, och var borta nästa
De kunde inte hålla tempot. De var bra människor, men de klarade inte träningen
Det var gräddan
Vi var tvungna att ta oss till toppen av Currahee varje morgon. Springa fram och tillbaks
Om man inte klarade det, blev man omplacerad
Jag tror Currahee betyder: "Vi står enade tillsammans"
Det är ett indianskt namn, som blev en symbol för lägret...
för det var hårt och tufft att ta sig upp och ned
Många gånger, när några hade varit ute och festat innan...
blev de sjuka, och man såg dem ligga utslagna på vägen
Det spelade ingen roll hur hårt du tränade, eller hur trött du blev...
du gick frivilligt upp mitt i natten, och sprang upp på berget...
vilket var idiotiskt för vi var tvungna att springa under dan...
man bara klagade och var allmänt jävlig
På natten tvingades några killar att gå upp och göra det själv
Vi lärde oss hur man blev soldat på Toccoa...
som en grupp, vi kom alla in...
utan någon erfarenhet av armén överhuvud taget...
direkt från det civila livet
Jag säjer bara: Jag tror...
att fallskärmssoldaterna i 101 Flygburna Divisionen...
var så vältränade som en soldat kunde bli vid den tiden
Vi packade vår egen skärm Nervös som fan att gå ombord
Man frågar sig själv: "Var i helvete gör jag här?"
Att landa är storartat Det påverkar alla olika
Jag bröt foten första gången Man faller 5 m/sek
Jag kommer ihåg som om det var igår
Den där morgonen efter frukost...
vi marscherade ut till flygfältet
Det var ett gäng där ute som redan gjort sitt hopp
Och det hojtade: "Ni kommer att ångra er"
Man ville inte vara rädd, förstår du...
för du är med alla de andra killarna. Stöddiga och så där...
Man ville inte vara rädd, så man tänkte inte på det
Att hoppa ur ett flygplan då, är inte som idag. Vid min första flygtur, hoppade jag
Det dröjde flera år innan jag någonsin landade i ett flygplan
Det var samma sak med de andra männen
Dumt nog, trodde jag inte att det skulle vara så svårt, men...
Första gången...första hoppet är inte så farligt
Du vet inte vad du gett dej in på. När du kliver ut genom dörren...
öppnar sig fallskärmen strax därpå
När jag klev ut genom dörren, var jag nollställ
Jag kommer inte ihåg när jag lämnade planet...
förrän skärmen öppnade sej. Herregud
Men sedan var det inte så farligt
Det var rätt spännande. Det var som berg och dalbana
Man kliver av och vill upp direkt igen
Det var spännande
Man var hög, som dom säjer idag
Alla verkade njuta. Landningen var det svåraste
Så snart skärmen öppnade sig, var jag glad som en lärka
Ni förstår, att komma ner var underbart
Jag var liten också, så det gjorde inte ont att ta mark
Några av de stora killarna slog i som en sten....Vad hette han nu igen?
Det man oroade sig mest för var skärmen. Packade jag den rätt?
Man packade den dan innan hoppet. Man hade hela natten att grubbla över det
Man hade...
alla möjliga funderingar på vad som kunde gå snett, eller...
Men det gick bra
Vi gjorde fem hopp den tredje veckan vi var där
Sen var man färdig fallskärmssoldat. Fick sina vingar fastsatta...
och blev en av eliten i fallskärmsregementet
Vi var grundligt förberedda
Männen blev...
tränade, härdade...
fysiskt och mentalt
Och de var redo att hoppa
Det var så vi begav oss mot Normandie
-3 sep 1943- -Efter 15 månaders träning-
-Bordade Easy Company trupptransportfartyget- -Samaria med kurs mot England-
Då man går upp på landgången, vet man att man är på väg
När man ger sig ut ur hamnen och passerar Frihetsgudinnan...
"Kommer jag någonsin tillbaka? Jag vet inte"
-Atlantfärden tog 12 dagar- -Förberedelse för invasionen fortsatte 8 mån-
Man vet att man är i en fallskärmstrupp
Man kommer att hoppa bakom fiendens linjer. Vad kan man vänta sig?
Man har ingen aning
Det får vem som helst, att för ett ögonblick...
rannsaka sig själv några minuter
-Våren 1944- -Aldbourne, England-
Vi var redo
Vi var stationerade i England ungefär ett år innan Dagen-D
Vi hade en massa övningar och fallskärmshoppning
De satte oss i ett läger...
för att förbereda oss för Dagen-D
Ungefär en vecka före Dagen-D...
låste de in oss. Ingen frihet, ingenting. Man kunde inte lämna lägret
De hade vakter som runt omkring som bevakade området...
så ingen kunde ta sig därifrån
Det var då man kände att: "Nu är det allvar"
Vi visste inte vilken dag
Vi visste inte var vi skulle hoppa, förrän vi låstes in
Sen hade de briefingen...
som angav exakt var uppdraget gick ut på
De tog en karta...
och gjorde en modell i skala av hela landskapet
De hade med alla byggnader, broar, kullar...
och sanddyner. Allting fanns med i modellen
Vi lärde oss utantill. Vi visste exakt vart vi skulle
Vi visste precis vad vi skulle göra
Tänk om, ni kunde varit med där då, och sett...
alla planen som var uppradade och alla glidflygplanen som var kopplade till planen
Stridsvagnar och lastbilar på fält efter fält
Jag hade ingen aning om att det fanns så mycket utrustning
Det var ingen tvekan om saken. Vi visste att det skulle bli stort
Och den där dagen...
när vi fick order om att borda planen... Nu är det allvar
Vi hade förtroende för våra ledare...
alla planen, och förberedelserna som föregick invasionen
Vi hade förtroende och var lugna
Vi var alla fullastade. Vi hade med allt vi trodde vi kunde bära...
när det gällde personliga saker...
förrutom den personliga utrustningen
Vi var verkligen fullpackade
Alla klev ombord...
många av dem var rädda. Jag var rädd också...
men troligen på ett annat sätt än de andra
Medan jag befann mej i planet...
tänkte jag på om jag skulle ta mej dit helskinnad...
det var det enda jag var orolig för
-6 juni-
-Dagen-D-
Vid det tillfället, hade jag inga känslor överhuvud taget
Mina tankar var hos min bror, som just hade blivit dödad
-13 400 amerikanska fallskärmssoldater utgjorde- -spjutspetsen i den allierade invasionen-
Det gjorde mig rasande
Det var därför som jag svor, när jag hoppade på Dagen-D...
att jag skulle döda varenda jävla tysk jag träffade på
Det var därför jag blev kallad "Wild Bill". Jag dödade en massa på Dagen-D
Himlen var ganska klar när vi flög över kanalen
Eftersom jag var hoppchef, kunde jag ligga i dörren med huvudet utanför...
i luftsuget, och titta ned
Och jag såg tusentals fartyg...
allt från landstigningsbåtar till slagskepp...
där nere i kanalen. Jag tror det var först då, som jag insåg...
hur stor invasionen var. Enormt stor var invasionen
Vi var uppe ungefär 1,5 timme innan... vi svängde av ned mot södra England...
och sen över Jersey öarna...
och vidare över Cherbourg halvön
Det var då fyrverkeriet började
Luftvärnsgranaterna var hemska
Luftvärnselden var helt förödande
Det var som...
4 juli firandet, fast 10 ggr värre
Det kunde träffa vingarna och flygkroppen...
och det hördes.... precis som när gruset träffar en kofångare
Man kunde se spårljus överallt
Det var därför som alla ville ut ur planen så fort som möjligt
Om vi så var för högt eller lågt. Spelade ingen roll. Ut!
Vi ville ut ur planen. De höll på att skjutas i bitar
Slutligen...Jag råkade nog läsa piloternas tankar...
"Okej, vi har så mycket bränsle..."
"och vi måste ta oss tillbaka till England"
"Vad gör vi med alla killarna där bak?"
"Ge dom grönt ljus någon gång, och släpp iväg dom"
Vi stod redan klara att hoppa
Det var en lättnad när vi fick grönt ljus, och vi sa: "Kom nu"
Jag hoppade upp med ett språng...
krokade i linan och ut genom dörren...
jag fick en sån tryckvåg...
från propellern att hakremmen brast...
som vi hade till hjälmduken...
Och det var då jag förlorade den berömda fotsäcken som alla talar om...
av bara tryckvågen i öppningen. Den flög bara av foten min
Britterna uppfann den, den kallas fotsäck
Den måste varit så här stor.... och man stuvade i allt man kunde i den
Den skulle ha vägt 6-7 kg. När man var färdig vägde den 20-30 kg
Alla som hoppade med fotsäck, tappade den
De flesta fallskärmssoldaterna som landade hade ingenting
Jag var en av dem
Den slets bort helt och hållet...
för att vi hoppade i hastigheter på 240 km/tim...
eller till och med högre, jag vet inte
Och lägre än som var meningen
Men det var inte så illa heller, eftersom man tog mark snabbare
När vi kommit ut genom dörren, tittade jag upp för att se om skärmen öppnats...
jag kunde då se spårljus som brände hål i skärmen
De sa att allt man behövde göra var att ta sig fram till dörren...
slänga ut ett ben, tryckvågen skulle ta tag i det, och du var iväg
Ja, de hade rätt
Bara det att jag var på väg ut, och mitt ben var kvar...
och jag blev hängande upp och ned...
och tittade på allting nedanför, med mitt ben kvar i planet
Allt hände på en bråkdels sekund.
Paul Rogers knuffade ut mej
Jag hjälpte bara ut honom. Jag antar att jag tog tag och slängde ut honom
Jag var tvungen att komma ut. Vi ville verkligen komma ut
Jag landade precis bakom stadshuset...
såg på när de sköt mot mej hela tiden, vilket inte varade så länge
Jag kunde se spårljusen. De verkade meja fram och tillbaka i luften
Vem den här kulspruteskytten än var som sköt mot mej...
så kunde han inte varit någon bra skytt
De sköt i alla riktningar
Både framför och bakom, man visste inte var man skulle ta vägen
Sedan kommer man allt närmare landningen...
och man säjer: "Där är några träd. Där är en väg"
"Försök glida undan från träden. Försök undvika att landa på vägen"
Jag gled och min skärm tog i en kraftledning. Jag slog emot ett staket...
och hamnade i en trädgård
Jag kommer aldrig att glömma staketet. Det hade glas längst upp...
så jag skar sönder mej, men det påverkade inte mej
Jag hade kommit ned, och jag hade mitt vapen kvar
Jag landade på något slags fält, och vi var vilse...jag tittade på min karta...
och vi var inte i närheten det vi skulle
vi visste inte var vi var. Vi var helt utanför kartan vi hade fått
Så vi blev tvungna att ta oss tillbaka. Vi visste att kusten...
var åt öster. Så vi begav oss ditåt för att träffa på våra egna enheter
Min vän från Erie var i ett annat plan
När jag tog mark, landade jag ungefär 1 m från honom
Han och jag började gå omkring och leta efter våra trupper
Vi sprang på tyskar överallt, men vi var tvungna att gömma oss
Du förstår, annars skulle vi blivit dödade direkt
Jag landade i ett trä, jag hade min bajonett
Jag sträckte mej upp...
och fick tag i en stor gren, jag svingade mej upp på den
Jag kapade linorna i ett enda svep, tror jag...
och klättrade ned från trädet som en apa
Där var jag, med en bajonett och en snuskburk...
och ungefär 6 chokladkakor i fickan...
redo att ta upp striden med tyskarna
Det var fyra killar med mej under Dagen-D...
som inte hade något annat än bajonetten när de landade
Så vi fick hoppas på att hitta
Som det visade sig för alla av oss...
senare, träffade vi på någon som dödats...
och man tog deras vapen
Och det var så man fick tag på ett vapen Dagen-D
Ganska slumpartat
Vi var praktiskt taget spridda över hela halvön...
så det blev en ganska förvirrad situation...
men vi var bättre förberedda än tyskarna
Tyskarna visste inte var vi var
På stranden å andra sidan, där soldaterna kom in med båtar...
väntade tyskarna med sina kanoner riktade mot dem
De hade det tufft. Jag beundrar varenda en av dom
De här kanonerna gav eld rakt ned mot stranden
Männen som kom med landstigningsbåtarna och försökte gå iland, möttes av den
-4 km från Utah Beach, sköt 4 st 105 mm- -kanoner från en kamouflerad position-
Det här batteriet med 105:or var placerade exakt rätt...
för att skydda sig mot trupper som gick inåt land
När man ser tillbaka efteråt...
var den placerad exakt rätt taktiskt sett
-Kanonerna var gömda på en gård- -som kallades Brecourt Manor-
Vi trodde att vi kände till värn i hela Normandie
Vi visste var allting fanns. Vi trodde på det stenhårt
Men det här... tyskarna hade omgrupperat dit...
och kamouflerat det så väl, att vi inte kände till det
-Kanonerna skyddades av en- -pluton om 50 tyska soldater-
-Easy Company fick order att ta- -kanonerna med en grupp på 12 man-
E kompaniet var attackstyrkan i bataljonen
Vi hade tränats för olika typer av attacker och olika typer av uppdrag
De visste inte var vi hade. De förstod inte att vi bara var 12 st
Vi tog oss fram genom jordbrukslandskap...
till en häck. Lt Winters beordrade oss att montera upp en kulspruta
Jag begav mej iväg för att spana själv...
kröp längs häcken...
för att komma lite närmare och se. Jag tyckte att jag kunde se en löpgrav
Och jag trodde jag visste var deras kulspruta fanns
Winter...
var en exceptionell ledare
Och han lyckades hålla måttet genom hela kriget...
få ett grepp om en batalj, och ta beslut snabbt...
och korrekt, för att på bästa sätt hantera situationen, vilken den än var
Jag delade gruppen i två enheter. Lt Compton var med mej
Jag tilldelade honom hälften och tog resten själv
Jag gav honom instruktioner: "Jag vill att Compton, Malarkey..."
"och Wynn kryper upp dit och kastar handgranater på deras kulspruta"
"Kryp genom gräset, när ni kastar era handgranater..."
"anfaller jag med resten av killarna"
Jag hade posterat två kulsprutor...
som skulle ge honom eldunderstöd medan han kröp upp dit
Jag kom fram till häcken...
och kikade genom buskarna...
och jag såg några tyskar 30-50 m bort...
som laddade och sköt med sin kanon
Jag tog fram en handgranat och drog ur sprinten...
och jag slängde den så högt och långt som jag kunde...
i deras riktning. Den befann sig i luften såpass länge...
att den briserade i luften när den nådde fram. Jag fick en av dem
Jag hoppade upp med de andra killarna, och vi avancerade...
så att vi alla hoppade ned i deras första postering samtidigt
De fanns löpgravar grävda där tyskarna arbetade
De hoppade ned i dessa löpgravar...
och gick över tyskarna som en dödsängel
Tre tyskar lämnade posteringen...
och sprang över ett fält, vilket var helt fel...
från deras synvinkel
Vi sköt ned dem
Jag var i ett värn, och jag tittade och såg en arm
Jag såg inte...han var i ett kamouflerat tält...
jag såg honom inte ens. Sen såg jag en arm som stack ut från tältet...
med en sån där pinngranat...
ni vet, en sån där med handtag
Jag såg att den skulle missa mej
Men den ramlade ned i värnet hos mej
Jag försökte krypa undan den, när den briserade...
och det kändes som den blåste arslet över mitt huvud. Vilket den nästan gjort
Han var bakom fiendelinjen på Dagen-D
Gastar han "hjälp"?
Nej
Han gastar: "Jag är ledsen löjtnant. Jag är ledsen att jag klantade mej"
Jag kände att jag svikit honom liksom.
Herregud
Det är underbart när man tänker att en kille är...
så hängiven sitt kompani och sina kompisar...
att han ber om ursäkt när han träffas. Men det var sån han var
Det är så allihop var. Alla var precis likadana
-Easy Company intog och förstörde- -kanonerna vid Brecourt Manor-
-och räddade ett oräkneligt- -antal liv vid Utah Beach-
Jag ser på dem, var och en, med stor respekt
En respekt som inte går att beskriva
Var och en av dem bevisade...
att de...
klarade uppdraget
-Winter tilldelades "Distinguished Service Cross"-
-Övriga tilldelades "Silver" och "Bronze Stars"-
Vi hade genomlidit Normandie, genomlidit bataljer. Kanske, om jag hade varit hårdare...
om jag hade skött mej lite bättre, hade kanske fler kommit hem igen
-Efter 33 dagar i Normandie återvände Easy Company- -till Aldbourne med 74 officerare och manskap-
-När de hoppade var de 139-
Jag trodde aldrig att jag skulle ta mej genom Dagen-D...
och ännu mindre nästa fas, eller nästa igen. Jag trodde jag skulle dö omedelbart
Chanserna att överleva var mycket små. Otroligt små
-Easy Company fick återhämta- -sig i 3 mån före nästa uppdrag-
Där är fallskärmen
Jag fick den gjord i Edinburgh, Skotland, 1944
Jag och Johnny Martin
Fulla som ett vårdike
Guarnere och jag beslöt oss för att åka till Skotland och tatuera oss
Vi räknade inte med att komma tillbaks hem igen
Men...
Japp
Vi tänkte: "Ja va fan..."
"kriget hade nyss börjat, och herregud, det var ju bara hälften av oss kvar"
"Så det var rätt långsökt"
-Ersättare tilldelades Easy Company- -för att fylla ut leden-
101:a kom tillbaka från Normandie efter ungefär 33 dar...
och vi var ersättarna till dom som dödats...
eller skadade i Normandie
De var unga grabbar som kom in...
och av någon anledning, jag vet inte vilken...
var de de alltid de första som dödades
Och jag tror att de kanske försökte...
imponera på de äldre killarna, såna som jag eller Shifty
Vi avundades dom. De hade infanteri emblem på sin uniform
De hade en stjärna på deras vingar. De...
De var som hjältar för oss. Det var så vi såg på dem
Jag vet inte varför, men det gick så långt att...
jag inte ville vara vänlig mot ersättarna som kom...
för, Herregud. Jag ville inte se dom bli dödade
Det gjorde en förtvivlad, och...
Jag vet inte varför, men de var de första som blev dödade
I den 10-mannnagrupp som jag tillhörde, var 8 ersättare
Gruppbefälet och ställföreträdaren...
sgt Muck och kpl Penkala hade varit i Normandie, inte vi
De här åtta av oss hade inte varit någon annanstans än Aldbourne
Träningen blev mycket tuff däremellan och landsättningen i Holland
Det var träning, träning och åter träning
Vi hade några planerade uppdrag. Det var meningen att vi skulle hoppa i...
en fransk stad som heter Tornay
Vi kom så långt som till modellbordet...
där vi samlades runt för att se vart vi skulle, och var vi skulle göra...
när Gen Pattons trupper avancerade förbi landningsplatsen, och det inställdes
Och vi undrade om vi någonsin skulle komma iväg. Det gjorde vi i September
Det var söndag eftermiddag vid middagstid. 20 grader
Landsättningen var perfekt. Det var en masslandsättning
Alla landade på samma fält
Daglandsättning var mycket lättare. Man kunde planera nedslaget
Jag såg ett plöjt fält, och jag gled förbi det
Jag tror jag landade stående. Det var mjukt. Ett bra hopp
Den farligaste biten var det faktum att männen...
fortsatte att förlora hjälmen och utrustning, och med all den utrustning som kom ned...
kunde du bli dödad om du träffades...
eller bli skadad, innan man kom bort från landningsplatsen
Allihop kom tillsammans. Vi samlades mycket snabbt
Vi marscherade ut mot Wilhelmina kanalen
Uppdraget var att först, erövra en bro över Wilhelmina kanalen
Det tog oss timmar att komma dit
Och under tiden, hade de få tyskar...
som höll bron, gott om tid...
att aptera sprängladdningar och spränga den
Och just när vi kom fram till den... det var kanske 150 m kvar...
flög den i luften
Sten och flis flög omkring och landade runt omkring oss...
och man kunde inte låta bli och tänka: "Herregud, vilket sätt att dö på i strid..."
"att bli dödad av flygande bråte"
Vi var så nära
Det fördröjde oss till nästa morgon. Vi ville komma över den kvällen...
men det dröjde till nästa morgon innan vi kom över
Så snart vi kom in. Holländarna...
det var underbart. Deras reaktion...
de älskade amerikaner, och gör det fortfarande...
för att vi kom dit och körde ut tyskarna
-Efter fyra år av tysk ockupation,- -befriade de allierade styrkorna Holland-
Dom kallade oss "änglar från skyn", vilket vi var
Dom var ju under tysk ockupation i 4 år
Det är hemskt, och så får dom se fallskärmssoldater komma från skyn...
en söndagsmorgon. "Vem är de? De är änglar" Dom älskade en
Deras välkomnande var ofattbart
Dom kunde inte behärska sig, de var så glada att se oss
Det var till och med svårt att ta sig fram på gatorna...
för att människorna svärmade runt oss...
och försökte tacka oss för att vi kommit
De kramade och kysste oss, och vi hade inget emot det
Naturligtvis, vi var unga. Det gjorde inget alls
De var verkligen stolta över att träffa oss där...
såpass, att det var farligt för oss...
när vi försökte rensa stan, för den skada som krypskyttar...
gjorde i ett läge som detta
-I strider från by till by längs "Hells Highway"- -avancerade Easy Company genom Holland till Rhen
Vi stred mycket i området, därför att vi var på stranden till Rhen...
och tyskarna var på motsatta sidan
De stred som fan för att hålla oss borta från Tyskland
Det kallades "Ön". Vi kallade det för ön, och vi tog...
position där...
Vi utkämpade ett par omfattande slag där
De kunde observera varje förflyttning vi gjorde under dagtid...
och när som helst...
kunde de bombardera oss. Granatkastare, de la oss under granateld...
när de fick något mål inom synhåll
Jag hörde något som kom ned
Jag visste var det var...
en granat, och jag höll upp armen så här.... och slängde mej omkull
Den smällde ca 1 m från mej
Men när den small gick det rakt upp
Det gick genom min arm och träffade mej i huvudet. Jag blödde kraftigt
Jag blev uttagen att gå uppför en dammvall
Så naturligtvis, när man kommer upp visar man sig inte
Jag tog geväret och satte hjälmen på den...
och höjde upp den till nivå med vägen...på dammvallen
Inget hände, så jag tog ned den, och satte på hjälmen...
och liksom kikade över
då såg jag en hand med en pinngranat, och han slängde den mot mej
Jag duckade. Den slog i hjälmen och studsade bort
När den studsade bort, skrek jag till killarna nedanför:
"Granat"
Om inte Lesniewski hade skrikit: "Granat"...
och jag inte hade haft förstånd att veta, att den där granaten...
som träffade mitt gevär och låg framför ansiktet, praktiskt taget....
skulle antingen sprängt bort mitt huvud...
eller definitivt gjort mej blind. Det är ingen tvekan om det...
för jag hann precis vända mej bort, delvis...
när den exploderade, och träffade mej i ansiktet, nacken...
vänster arm, underarmen och i skulderbladet
Jag skrek till dem att sticka. J ag sa: "Retirera för helvete"
Jag hade 8 handgranater, så jag tog av mej dom...
drog ur sprinten och kastade över dem
Och när granaterna rullade ned eller landade där dom gjorde...
träffade de några av "Surkålen"...
för att jag hörde dom skrika och gasta
Jag tror jag slängde 8 granater på 4 sek
Sen sprang jag därifrån
Läkaren som räknade hålen i mej nere vid Nijmegen...
Ja...Nijmegen
Första läkaren som verkligen räknade hålen...
sa att det var 32
Det var vår första möte med artilleri i stort antal
Jag kom ihåg att jag satt några nätter och lyssnade till granaternas nedslag
Och 88:an vår det mest fruktade kanon som tyskarna hade
Det var på sättet som den användes. Den kunde användas till allt
Den kunde användas mot flyg, mot pansar och mot trupp. Luftbrisering...
det var det värsta, när granaten exploderade över huvudet
Jag såg ett stort svampmoln...
från granaten...
och Joe Toye klev ut från det
Jag sprang fram, jag kommer ihåg det som igår
Jag sprang fram och tog tag i honom. Han sa: "Rör mej inte"
Jag sa: "Joe, vad är det?" Han sa: "Jag är träffad överallt. Jag är dålig"
Jag sa: "Okej, jag ska hämta Jim"
Han sa, trots att han var så illa skadad, Joe Toye...
han sa: "Heffron, jag har redan kollat honom. Han är död"
-Nio män från Easy Company- -miste livet i Holland-
Jim Campbell hade kanske kunnat leva idag, om han inte sagt till mej...
"Heffron, stanna här med ditt vapen"
"Jag går upp"
Och aldrig, aldrig, aldrig.... Jag sover med det, jag äter med det
Jag glömmer aldrig, aldrig det där
Och vem som helst som upplevde något sådant...
kommer att säja detsamma. De kan inte...
det är bara...
så svårt hela ditt liv, man måste minnas vad en kille gjorde...
för han tyckte att det var hans åtagande, och så blev han dödad i ditt ställe
-Mot slutet av framryckningen i Holland, hade- -Easy Company varit vid frontlinjen över 70 dar-
Utmattningen för dessa män, den fysiska utmattningen...
påverkar deras uthållighet för att stå ut
Man inser inte, när man kommer från fronten...
efter att ha levt i gyttjan och känt sig miserabel...
i 70 dagar i sträck
Man insåg inte vid tillfället, att man bara skulle vara borta från fronten...
några dagar, och sedan möta Bastogne
Detta var det sista desperata slaget av tyskarna...
att vända på utvecklingen av hela kriget
-Den 6 dec 1944 iscensatte Hitler en- -massiv motoffensiv i Ardennerna i Belgien-
-Han uppnådde ett fullständigt- -överraskningsmoment-
-Slaget vid Bulge kom att bli det- -största i historien för USA:s armé-
-600 000 amerikanska soldater- -deltog i slaget-
"Vad är det här? Det är Bastogne. Det är..."
"Det här är Bo Jacks' skog, va?" Det är den här skogen
Ser verkligen annorlunda ut nu. Det är ingen snö
De här träden har kanske blivit omplanterade
Jag tror, om träden ser ut som de gjorde 1944-45...
skulle vi veta säkert
Där är det Ja
Det är staden Foy
Oh ja, det här är absolut rätta platsen. Absolut
Där är staden Foy, bakom det tomma fältet där korna betar
En dryg km bort
Ja, vi hade en observatör placerad som såg ända ned till stan
De var tvungna att bevaka allting, för vi låg och sov här
Vi hade våra personliga värn därborta. Och likadant i hela området
Så snart vi förflyttat oss, var vi tvungna att gräva igen...
för "Surkålen" hade gott om artilleri
Den värsta granatbeskjutning jag varit med om, var här
Den värsta som världen skådat. Helt ofattbart. Man måste upplevt det för att förstå
Man dök ned i hålet och bad, det var allt
Om man träffades, skulle man inte hinna uppfatta det
Vi förlorade Muck och Penkala på den här sidan. De dog på fläcken
Granaten for rätt ned i deras hål
Blev köttfärs av dem
Georgi Munch kom fram och skrek: "Jag kan inte se något av dem, det finns inget kvar"
Dom var borta, som bortblåsta
Obarmhärtig granateld, helt enkelt
Allting här var slitet i stycken. Ja
Jag säjer bara, det är en konstig känsla
För mej, återkallar det många minnen, av männen, tiderna...
bra och dåliga, många minnen
-Veckorna före jul 1944, skickades Easy Company- -ut för att hålla försvarslinjen av Bastogne-
Det var det mest avskyvärda ställe jag varit på i hela mitt liv
Till och med idag, när vi går till sängs en riktig kall natt...
brukar min fru berätta att jag säjer: "Jag är glad att jag inte är i Bastogne"
Tyskarna ville ha Bastogne för vägnätets skull
Det var därför som det var så viktigt
Det var det som vi var tvungna att hålla, och det gjorde vi
318 lastbilar kom in vid middagstid, och till kvällen...
var alla uppsuttna och vi gav oss iväg
Vi hade ont om material
Vi hade inte tillräckligt med ammunition, varma kläder...
Men vi hade förhoppningar om att våra...
högre militära ledare, skulle skaffa fram vad som behövdes
När vi kom upp dit, visste vi inte vad som väntade oss
Det kom väldigt lite information...
bara att tyskarna hade brutit igenom
Vi åkte dit på lastbilar. En annan lastbil kom med vapen...
de sträckte upp dem, och man tog ett. Det var allt vi hade tills vi kom till Bastogne
Som det visade sig, så var det vissa män som faktiskt...
klev på lastbilarna till Bastogne utan eget vapen
När vi kom dit, såg vi män, ensamma, två och två, eller tre...
som försökte ta sig tillbaka. En del utan vapen...
utan utrustning
En del var skräckslagna
Dom var slagna i spillror
Allihop hade berättelser: "De kommer att döda varenda en"
Dom kunde inte fatta, när de såg oss däruppe, att vi tänkte...
befästa fronten och stoppa tyskarna
De sa att de inte gick att stoppa
Vi gick in och tog över deras vapen och ammunition
Vi bad de retirerande, om överbliven ammunition eller handgranater
Man kunde höra eldgivningen på håll, och vi marscherade...
dit praktiskt taget utan ammunition
Vi marscherade genom natten, till fronten vid Bastogne, och grävde ned oss
Sen började det snöa
Snö, iskallt om arslet
Vi hade ingen vinterutrustning eller något
En tredjedel av de förbannade skadorna var antingen...
frostskador eller skyttegravsfot, eller vad det kallas
Illa planerat. En massa snö...
och en massa annat också, som man inte gillade
Mycket kallt ställe
Vid den här tidpunkten, var vi på toppen av en kulle...
och på toppen av kullen fanns det barrträd
Vi satte upp våra posteringar i skogsbrynet
I Belgien är träden planterade. De växer inte på samma sätt som i Maine
Träden står i rader
Tittar man mellan raderna kan man se nästan 1 km
På toppen av kullen, fanns en ås med en rad av träd
Vi grävde ned oss där
Tyskarna visste precis var vi fanns, och de gav oss en rejäl behandling
För en infanterist...
i krigstid, är moder jord din bästa vän
Man kunde alltid gräva ett hål och gömma sig
Vi grävde många såna
Man blir förvånad över hur fort man kommer genom den hårda marken...
när någon skjuter på dej och det regnar granater
Det går att göra fort. Vi var tvungna att gräva ett hål
Vi brukade säja, att vi blev experter på europeisk jordmån
Vi grävde ned oss. Två personer kunde gräva ett bättre hål, än en
Med tjälad mark tar det ganska länge. Man fick hacka upp det
När man var färdig, visslade de på en och sa: "Vi avancerar"
Och man kom till en ny plats och grävde ett nytt
Ni måste förstå, tyskarna var...
Vi var omringade. Tyskarna fanns kanske bara 100 m bort
Var man än såg runt omkring sig, så kunde man se mynningsflammor
Så vi insåg att vi var omringade
Vi genomled några bombardemang vid Bastogne...
som var som jordskalv
Om man överlevde dem, så minns man dom så länge man lever
Jag är inte säker på, att man är densamma i fortsättningen...
efter att ha överlevt dem. Man glömmer det aldrig
Det finns en händelse som jag minns klart. Jag glömmer det aldrig
En kille träffades i armen av ett splitter...
som klippte av den vid armbågen
De skulle bära bort honom när han sa: "Ta av min klocka från armen"
Innan de bar iväg honom
Jag har aldrig glömt det
Med lugn och sansad röst: "Ta av klockan från armen"
Den 3 jan, retirerade vi till våra tidigare positioner...
på kullen ovanför Foy. Och när vi kom dit...
kunde vi se att tyskarna hade koncentrerat elden dit
Träden var omkullvräkta. Det fanns hål i marken
Det var precis vid skymningen, och tyskarna hade den här...
Hade riktat in sig på vår skog helt och hållet
När vi kom fram till skogen, började detta enorma bombardemang
De visste var vi fanns...
och de började skjuta på korthåll med sina 88:or, in i vårt område
Dom öste granater över oss. Allting...
granatkastare, stalinorglar raketer med ett tjutande ljud
Det skrämde skiten ur... Jag var rädd, men då var jag skräckslagen
Jag trodde hela världen sköt mot oss samtidigt
Jag hoppade ned i ett värn som inte var färdigställt
Jag satt ned i värnet, men det skyddade inte hela mej
Allt ovanför näsan befann sig ovan mark
Jag kunde se alla granaterna slå ned
Både Sgt Guarnere och Joe Toye förlorade ett ben...
på samma plats på en kullarna där. Jag kommer ihåg...
just den här händelsen
Joe träffades långt från sitt värn, och Bill och jag var före honom...
och Bill hade inte träffats
Han kom upp från sitt hål snabbt. Vi låg fortfarande under häftig eld
Joe sa: "Herregud..."
"vad ska jag behöva göra för att dö"
Han blev träffad svårt i baksidan på sitt ben
Han skrek på sjukvårdare, men han kunde inte hitta någon
Jag kröp ut för att se om jag kunde hjälpa honom... Så träffades jag också
Jag gick bort till Guarnere. Han satt på marken
Hans ben var alldeles söndertrasat
Han höll i sitt ben... och det ryckte i det så här
Han sa: "Lip, de fick gamle Guarnere den här gången"
Han hade skadats förr, men den gången var det allvar
Vi fick bort honom därifrån, Babe Heffron, jag och några till
De kom ned med en jeep, och vi la honom på en bår
Jag vill helst inte prata om det
Det är bäst att inte prata mer
Det var hemskt
Vi hade förlorat några riktigt bra soldater där
Toye och Guarnere hade förlorat sina ben där
Några andra män hade dödats. Det var svåra förhållanden där
När någon blev sårad, var vi glada för dem...
vi kände glädje med dem
De hade biljetten ut därifrån, och kanske en biljett hem
Och när vi hade fått någon dödad...
visste vi att han hade fått ro
Och han såg så rofylld ut
Och vi var glada för att han funnit frid
Vi hade det här...
ställföreträdande gruppbefälet, som hette Mellet
Han var från New York City
Jag råkade höra honom säja en gång...
det här var i Bastogne
Han sa: "Jag har genomlidit..."
"Normandie, och gått genom Holland..."
"och fram till idag har jag inte ens fått en skråma"
Han sa: "Jag är rädd för, att när jag väl blir det, så är det slut"
Och han hade rätt
I den här lilla staden Foy, blev han dödad
Jag tror inte han hade någon föraning om det. Han kom bara att tänka på det
Men jag tänkte aldrig på det
Tänkte inte mycket på det. Man lever bara en dag i sänder
Korsa fingrarna, det var allt
-101:a Flygburna Divisionen höll Bastogne- -men åsamkades massiva förluster-
-Easy Company förlorade 15 man-
Jag har äran att presentera överbefälhavaren, Gen Eisenhower{y}
-Den 15 mars 1945- -Mourmelon, Frankrike-
Det är en stor personlig ära för mej att vara här idag{y}
Att ta del i denna ceremoni som är unik i Amerikas historia{y}
Aldrig tidigare har en hel division...
fått ett hedersomnämnande av krigsministeriet...{y}
i presidentens namn, för tapperhet i strid{y}
Den här dagen markerar början på en ny tradition...{y}
i Amerikas armé
Därför kommer den traditionen, att alltid associeras med namnet...{y}
101:a Luftburna Divisionen i Bastogne{y}
Lycka till, och må Gud vara med var och en av er{y}
-I april 1945 hade de allierade pressat- -tillbaka tyska armén över Rhen-
-Easy Company avancerade in i Tyskland-
Tyskarna hade börjat kapitulera, men de hade fortfarande sina vapen...
men när man färdades på Autobahn...
var där nära nog en jämn ström av tyska trupper på väg norrut
Vårt jobb var att ta oss till änden, och hjärtat av den
Berchtesgarden, det var slutmålet
Det var tillflyktsorten som Hitler hade ordnat för sig själv
Och han byggde Örnnästet...
hans lyxvilla på toppen av Alperna...
för att, är jag säker på, koppla av och konferera med sin stab...
därför att allihop földje med honom till Berchtesgarden
Det här var hans sista tillflyktsort
Och naturligtvis, var det här de hade sin byte också
Det här var målet för fransmännen, som befann sig på vår högra flank
Det var målet för britterna
Det här var verkligen något att erövra. Det här ville alla ha
Hitlers tillflyktsort Berchtesgarden...
har bränts av SS trupper under krigets sista dagar{y}
Alphyddan, som han hoppades på att få styra världen från, ligger nu i ruiner{y}
Amerikanska Flygvapnets bilder visa de stora sönderlagna rummen{y}
och det stora fönstret, som Führen överblickade Alperna från{y}
Vi intog Berchtesgarden den 5 maj. Ingen strid, inget skjutande
Det enda jag såg i Berchtesgarden, var några...
döda SS soldater i svarta uniformer, som låg vid vägen vi gick uppför
Det var ett underbart landskap. Han kunde verkligen välja ett bra läge för huset
Vi tog över hans hus...
befriade det, skulle man kunna säja
Det fanns, naturligtvis, byten av alla slag...
som männen letade efter, som vapen...
Det fanns pengar som de plundrade
Jag roffade åt mej. Jag tog en massa tyska grejer...
bland annat några vykort och kuvert, adresserade till Hitler
Vi upptäckte att stället var fullt med värdefull konst...
Rembrandt och dom där, som hänge i på väggarna
Soldater som vi, känner naturligtvis inte till såna målningar när vi ser dom
101:a Flygburna Divisionen upptäcker Hermann Görings privata konstsamling...{y}
gömd i en underjordisk kammare
1 200 konstverk, till ett oskattbart värde{y}
Skatterna kommer att lämnas tillbaka till sina rättmätiga ägare i de skövlade länderna{y}
Vi hittade ett helt lager fullt med gin, vodka och liknande
Inte mycket whiskey. De där människorna gillar inte Whiskey
Vi tog allting och ordnade en bar
Vi tog 7 lastbilar med champagne och konjak...
från vinkällaren i Örnnästet
Så vi var rätt dimmiga ett tag framöver
Ohh, den champagnen var god. Ohh ja, den var god
Jag började dricka på dan, och höll på till midnatt
Jag gick till baracken och somnade. Jag vaknade aldrig dagen därpå
Det blev en tvådagarsfylla
Det smakade inte så starkt. Det smakade som Ginger Ale
Det var enda gången jag kan komma ihåg, medan jag var i det militära...
att hela kompaniet somnade i bara kalsongerna
Vi behövde inte ens klä av oss
Alla var ganska dragna, så vi somnade på en linje i bara kalsongerna
De roade sig. De var lugna i sinnet
De hade ett stort, förnöjsamt leende på läpparna
Det var ett paradis för en soldat att inta
Jag brydde mej inte om plundringen, för jag hade färdats genom Tyskland
Jag hade sett förintelsen
Jag hade sett vad tyskarna hade gjort med judarna
Jag hade sett vad de gjorde med förståndshandikappade...
och vad de hade gjort under ockupationen i Frankrike
Och vad de hade gjort under ockupationen i Holland och Belgien
Och att överta deras hem några nätter...
för att bädda ned mina soldater...
Om de samlade på sej något, så brydde jag mej inte om det
-Tyskland kapitulerade- -formellt de 8 maj 1945-
Ingen hade någonsin lärt dej, hur man tar hand om de kapitulerande
Det får man lösa när det blir aktuellt. Nu var det aktuellt. Vad gör man?
-I Zell Am Zee, Österike,- -hjälpe Easy Company till-
-att övervaka kapitulationen- -för 25 000 tyska soldatet-
Tyska armén var väldisciplinerad
Fångarna som kom nedför Alperna...
kom ned i formation. De marscherade ned
De kom inte släpande ned eller så
De kom ned som besegrade soldater
Vi tänkte nog att tyskarna var de elakaste människorna i hela världen...
men alltefter kriget pågick, fann vi att det inte var tyskarna...
i allmänhet, det var SS och specialenheterna
De var de som var kapabla att döda sitt eget folk...
och den tyske soldaten i allmänhet, var inte sån
En av fångarna överlämnade den här lilla boken åt mej...
och det var en katolsk bönbok för mässan
Och jag insåg. "Hallå, det här är inga nazister, det är katoliker"
Och det här var en tillräckligt god katolik, för att bära med sig en bönbok
Jag har tänkt ofta, många av dessa soldater skulle kunnat...
vara mina vänner. Vi skulle kanske haft mycket gemensamt
Vi hade kanske gillat att fiska eller jaga. Man vet aldrig
De gjorde vad som förväntades av dem. Och jag gjorde detsamma
Under andra omständigheter, skulle vi kanske varit goda vänner
Jag har en stor respekt för dom som soldater
De var mycket bra soldater
Men fortfarande fienden...
så de var nödvändigt att behandla dem som fångar
När det kom så långt som, kapitulation för ett helt kompani...
med sina mindre enheter...
blev jag tilldelad den här majoren...
och när han kom in...
överlämnade han den här pistolen...
och erbjöd sin personliga kapitulation...
vilket, jag naturligtvis, accepterade tacksamt
Det innebar slutet på kriget för hans män...
och det här var i praktiken också slutet på kriget för mina män
Och det märkliga är...
det framkom senare, efter att han överlämnat pistolen och jag hade haft möjlighet...
att inspektera den noga, som jag insåg att denna pistol...
aldrig hade blivit avfyrad
Den var obefläckad
Det är så alla krig borde sluta...
med ett samförstånd utan blodspillan
Och jag kan försäkra, den här pistolen har aldrig, aldrig blivit avfyrad...
sedan jag fick den, och kommer aldrig att avfyras
-Den 30 november 1945, blev 101:a- -Flygburna Divisionen urtagen ur tjänst-
-Easy Company slutade att existera-
Vi kom inte hem och skröt om oss själva
Jag kom inte hem och sa att jag var krigshjälte
När jag kom hem gick jag tillbaks till det gamla innan kriget
Gå till jobbet och leva sitt liv
Jag tror det var besvärligt för de flesta när de kom tillbaks
De visste inte vad de skulle göra efter muck. Jag visste inte
Jag började jobba åt ett kolbolag
Var bartender ibland och skötte en biljardhall
Började en kurs i trädgårdskonst
Det gav ingen stor inkomst, men jag träffade många trevliga människor
Jag gick tillbaka till mitt jobb före kriget
Det var ett företag för traktorer och anläggningsmaskiner
Jag blev jag lärare i teknik och samhälle
Våren 1946 tog jag båten till Ketchikan, Alaska
Jag började arbeta för staten, brevbärare i 37 år
Jag byggde hus. Byggnadsarbetare, grovarbetare. Tröstlöst arbete...
Jag har gjort allt. Vad du än kan komma på, så har jag gjort det
Jag började jobba vid kusten
Jag började vid CIA Washington
Jag tog min examen 1948
Efter kriget blev jag lärare, och undervisade i nästan 30 år
Fick jobb vid Nixon Nitration Works
Jag tjänade $75 per vecka
Vi har aldrig blivit förmögna i livet...
men vi har en hel del annat värdefullt, som betyder mer
Det gick bra för alla, Jag har fått det bra också, tack gode Gud
-Sedan 1946 har männen i Easy Company- -med familjer träffats varje år-
Jag vill välkomna var och en av er...
till vår bankett ikväll, för att fira slutet på en fin återförening
Tack allihopa för ert deltagande
Jag vill framföra de varmaste lyckönskningar till alla från kompani Easy 506
Jag älskar er. Gud välsigne er alla. Tack så mycket
Meningen med återföreningarna...
är att komma tillsammans och få prata med varandra
Vi återupplever en del av krigshändelserna
Vi har stor respekt...
och skulle man kunna säja, beundran för var och en
En typ av beundran man får, när man genomlevt...
många farliga situationer tillsammans...
och lärt sig att man kan lita på varandra
När man träffas idag, finns banden fortfarande kvar. Ett band som inte kan förklaras
Så fort man ser dem, tänker man på slagen.
De är alla enastående personligheter
Det utvecklas en närhet till varandra, som jag aldrig upplevt tidigare...
inte på college, inte i någon annan grupp av människor
Vi är ett gäng lustiga snubbar, enligt min åsikt
Att stå varandra så här nära efter alla år, förvånar mej...
vi är som bröder
Jag är tillbaka vid min ungdom här
När jag träffar de här killarna, är jag åter i det militära
Det är fantastiskt. Jag vill uppleva 20 återföreningar till
Vi har upplevt många roliga saker där
De är de tillfällena som man kommer ihåg
Många gånger skojar vi med varandra om dessa på återföreningarna
Och sen har man upplevt svåra tider också
Min familj kände inte till något om det...
och jag sa heller inget till dom
Jag tyckte bara, att det inte var något...
som var värt att prata om. Det var ett passerat stadium
Vi kände inte Shifty på det sätt som männen gjorde
Han började prata om det de sista 5-6 åren
Fem tror jag
Det var som han... Det var ett annat liv
Han var en annan person då, vi kände inte till vad han genomlidit...
saker han sett
Jag kunde aldrig föreställa mej att han dödat folk
Jag beundrar verkligen min pappa
Han är reko. Han är en stark människa
Vi reser mycket, och vi har varit i Frankrike vid den där kyrkogården
Det är ofattbart. Där är kors efter kors i spikraka linjer...
så långt ögat når. Där finns en klippa och så Atlanten
Det här är inte bara främmande statistik
Det här var människor som jag kände
Jag sa till min dotter: "Den här killen dog när han var 19 eller 20"
Ett helt liv... som aldrig fick levas
Ingen familj...
Ingenting...
Inga barn...
ingen möjlighet att uppleva glädjen med att skapa ett liv...inget
När vi åkt dit sa jag: "Herregud pappa, vilken tur du hade"
Han tittade på mej och sa: "Ja, jag är mycket lycklig"
Sen började han gråta
De här killarna har varit tillsammans under primitiva förhållanden...
på gränsen till överlevnad. De var där tillsammans...
och trodde att de skulle dö eller såg andra dö runtomkring
Så höll det på, dag efter dag...
jag beundrar det, och kallade honom, även på gravstenen...
för Sgt Joe Toye
506 PIR 101:a Flygburna Divisionen
Det ville han att det skulle stå på gravstenen. Så mycket betydde det för honom
Hur det kunde komma sig att dessa olika individer...
hamnade i E kompaniet, vet jag inte
Men ni vet, varje arméenhet tycker att där är de bästa...
men vi visste att vi var det bästa
Jag tänker på killarna mer än något annat
Jag tänker nog på dem varje dag
En del saker etsar sig fast i minnet, antar jag
Det försvinner aldrig
Om jag är stolt för att tjänstgjort i den enheten? Det kan du skriva upp
Jag bar den där örnen på min axel i 18 år
Troligen det jag är mest stolt över i hela mitt liv...
att ha tillhört Easy Company 506
Hjältarna har kors över sina huvuden...
de som är begravda på kyrkogårdarna
De är de sanna hjältarna, inte vi
Vi har bara en del i det
Och vi tackar Gud att vi kom tillbaks levande. Det är allt
Hur skulle man känna sig som förälder till en son som aldrig kom tillbaks?
De sönerna och föräldrarna, är hjältarna från Andra Världskriget...
inte de som fick komma hem
Låt mej bara säja...
jag tror att det är väldigt få hjältar...
som kom tillbaks från kriget. Dom är fortfarande kvar
Kommer du ihåg brevet som Mike Ranney skrev?
Kommer du ihåg hur det slutade?
"Jag minns med värme en fråga som mitt barnbarn..."
"ställde häromdan"
Han sa: "Morfar, var du en hjälte under kriget?"
Morfar sa: "Nej..."
"men jag tjänstgjorde i ett kompani med hjältar"
-Dödade i strid- -Easy Company-
-506:e Fallskärms Infanteriregementet- -101:a Flygburna Divisionen-
Joe Toye. Åhh, det var en trevlig irländare
Vi brukade ta några öl tillsammans på kvällen, och jag sjöng
Sen kom Guarnere fram och försökte sjunga
Han sa till Guarnere: "Du är italienare, du kan inte den här sången"
Men Guarnere kunde sjunga den bättre än han
Bridget O'Flynn
Hur går den?
Det var sången som Toye tyckte om, och det var den vi sjöng
Man behövde bara en bägare öl. Två, så blev man full...
för man var inte i bra kondition
Man var för utmattad...
två öl, och man blev hög som en Georgia tall
www.divxSweden.net - Nyaste undertexterna på nätet Översatt av: iron9